MATYLDA
Všichni se jednou narodíme. Ale nejsme všichni stejní.
Někdo se vyučí řezníkem, pekařem či výrobcem svícnu.
Někdo se naučí dělat ovocně saláty.
Ale každá lidská bytost jejedinečná, aťuž v dobrěm či ve zlěm.
Většina rodičuse domnívá, žejejich ratolestijsou malý zázrak.
- Někteříto tolik neprožíví. - Taková ztráta času!
- Skoro deset dolaru za mýdlo! - Musela jsem se sprchovat.
5 tisíc dolaru! To nezaplatím! Možná nám to decko pak odeberou!
- Tudy se nedá vyjet. - Otoč to zpátky.
Jindro!
Jindřich a Zina Pelyňkovi měli hezký domek vhezkě čtyrti.
Ale nebyli to sympatičtílidě.
Padejte odsud, parchanti!
Pelyňkovi žili v takovém shonu, že zapomínali na dcerušku.
Kdybysijí víc všímali, zjistili by, žeje výjimečná.
- Co to vyvádíš? - Dalijíjméno Matylda.
Ten špenát se jí!
Mimina... Lepší je pestovat rajčata!
Už jako dvouletá se Matylda naučila pečovat o sebe.
Jakplynul čas, vyvíjel a tříbilsejejí vkus.
Bratrodcházel každě ráno do školy.
Táta prodával ojetá auta za přemrštěně ceny.
Máma chodila hrávatbingo. - Polívku máš na sporáku...
Matylda zustávala sama.
Tak to měla nejraději.
Jako čtyřletá měla přečteně všechny časopisy v domě.
Jednouse odhodlala poprosit o něco, po čem hrozně toužila.
- Knížku? K čemu by ti byla? - Ke čtení.
Proč si chceš číst, když mužeš koukat na televizi?
- Z ní se toho dovíš víc. - Uhni, zacláníš!
Matylda záhypochopila, žejejiná než rodiče a bratr.
Došlojí, že vše, co chce, si musíobstaratsama.
V mikrovlnce máš rybí prsty.
Druhý den dopoledne začala Matylda pátratpo knížkách.
VEŘEJNÁ KNIHOVNA
- Prosím, kde máte knížky pro deti? - V tamhleté místnosti.
- Mám ti nejakou vybrat? - Ne, dekuji. Zvládnu to sama.
Od tě doby chodila Matylda každý den do knihovny.
Hltala knížku za knížkou.
Kdyžpřečetla dětskou literaturu, sáhla po knihách pro dospělě.
PaníPhellpsová, která Matyldu užasle pozorovala, -
- jí dala páružitečných rad.
Mužeš mít vlastní prukazku a pujčovat si knihy domu.
- Mužeš si jich vzít, kolik chceš. - To by byla senzace!
Matyldin duševníobzor se rozvíjel díly autoru, -
- kteřívysílali knížky do světa jako lodi na širě moře.
Knihy dávaly Matyldějistotu, že nenísama.
Došly dnes nejaký balíky?
- Odkud se tu vzaly ty krámy? - Z knihovny.
To bys přece musela chodit do školy!
Vstaň!
Dej mi tu knihu!
- V srpnu mi bylo šest. - Ty lžeš!
- Chci chodit do školy. - Vyloučeno! Kdo by přijímal balíky?
Nemužeme nechávat drahý zásilky přede dveřmi. Bež se koukat na televizi.
- Je nejaká divná, nezdá se ti? - To mi povídej!
Hej, náno pitomá! Dej si turecký med. Aješte jeden!
Náno!
Matylda toužila po příteli, který byse podobalpostavám z knížek.
Měla za to, že stejnějako draci a princezny, -
- takoví lidě existují pouze vknížkách.
Ale záhy měla zjistit, že sisvou vnitřnísilou vystačísama.
Já jsem přece takovej machr! Míšo, tužku a papír!
- Mužu si koupit novou telku? - Jasne!
Je načase zasvetit te do rodinnýho podniku. Zapiš si tohle.
První auták jsem koupil za 20 dolaru. Prodal jsem ho za 1.158.
Druhej me přišel na 512 babek. Prodal jsem ho za 2.269!
- Diktuješ moc rychle! - Jen piš! Třetí stál 68 dolaru.
Prodal jsem ho za 7.89 skvelejch americkejch doláču!
- Kolik jsem tedy vydelal? - 10.265 dolaru.
Přepočítej to, jestli mi neveříš.
- Ty jsi šmírovala! - Odsud? Z takové dálky?
Chceš me snad přechytračit?
- Jestli jo, tak te stihne trest! - Za to, že jsem chytrá?
Když se osoba nechová, jak má, musí dostat za vyučenou.
- Osoba? - Zvedni se!
Pan Pelyněk dal dcerce nechtěně užitečnou radu.
Chtěl říct "dítě". Místo toho řekl "osoba".
Vnuklji tak revolučnímyšlenku, že děti mohou trestatrodiče.
Přirozeně, jen kdyžsi to zaslouží.
PEROXYD
Míšo, pojd sem!
- Copak? - Dnes te s sebou vemu do práce, co říkáš?
- Já nevím. Co myslíš, tati? - Nejduležitejší je zevnejšek.
Lidi kupujou vlastne me, a ne auta. Proto na sebe tolik dbám.
Dokonalej účes, parádní oblek... Dnes se hodne naučíš, synku!
Lidi tak snadno nalítnou! Oškubeme je dohola!
- Dej mi ty koláčky. - Tu máš.
Kde je muj dedic trunu? Dnes je všecky vememe na hul!
Co je? Co čumíte?
- Kote, kde mám snídani? - Už se nese, srdíčko...
Ježkovy oči! Co to máš za vlasy?
Vlasy?
Dejte mi to. Nastupte si.
Nasednete!
Nekalě obchody, jako nákup kradených dílu, se dlouho neutají.
Zejména, kdyžse do věci vloží FBI.
- 9:17. Sledovaný opouští bydlište. - Já mám 9:18.
9:17 je správne.
- Jednou bude tohle všecko tvoje! - Tohle?
Za tuhle kraksnu jsem dal kilo. Má najeto 120.000 mil.
Převodovka v háji, nárazníky odpadávají...
Co s ní udelám? Prodám ji!
Nárazníky by se mely přivařit, ale to je pracný a drahý.
A tak si pomužeme vteřinovým lepidlem.
- Ted ho přilepte. - Neodpadne?
- Není to nebezpečné? - Pro me ne, jasný? Převodovka!
Piliny ztiší chod motoru, tedy aspoň na pár mil.
- Táto, to je podvod! - Nikdo poctivej ješte nezbohatnul!
Před 20 lety jsme mohli přetáčet čísla ručne.
Ale federálové rádi zkoušejí duvtip americkejch podnikatelu.
Dvousmerná vrtačka. Tachometr se dá přetočit zpetným chodem.
Boží!
- Táto, ty jsi podvodník! - Cože?
- To je nezákonné! - Přetáčej dál.
- Kdo tady vydelává, ty? - Lidé přece chtejí dobré auto!
Proč neprodáváš dobrá auta?
Já jsem chytrej, ty blbá. Já mám pravdu, ty se pleteš!
S tím vubec nic nenadeláš!
Jindro, vyhrála jsem! Trefila jsem dvojitý bingo!
Zvu vás do kavárny v Ritzu!
Ukaž mi ty prachy!
Ty tvý vlasy jsou hrozný! Doufám, že te tam pustí!
- Tu máš klobouk, táto. - Nastup si.
- Kolik? - Do toho ti vubec nic není!
- Ty s náma nikam nechodíš. - Jak to? Vzal jsem vás do Flipperu!
- V polívce jsi našla hřebínek! - Už vím! Tam to bylo pekný!
- Tudy, prosím. - Jindro, odlož si klobouk.
- Nemužu. - Tady nemužeš sedet s kloboukem!
- Nemužu ho sundat. - Nikdo ti nebude koukat na vlasy!
Nemužu ho dostat dolů!
Tak já ti ho sundám!
Máš nejakou oteklou hlavu!
- Taháš me za kuži! - Nebud takovej citlivka!
- Látka se přilepila na vlasy! - Jak to myslíš?
Nebudu terčem legrácek! Vyžaduju kapku úcty!
Nechápu, jak sis mohl ten klobouk přilepit na hlavu.
Já nic nelepil! Klobouk se srazil a spekl s vlasama!
Vydrž, hned ho sundám! Už ho tahám!
Muj ty bože!
Ode dneška se bude delat jen to, co poručím já!
Tu máš klobouk.
A ted si dáme večeři a pustíme si telku!
Začíná hra na lepkavě tělo s Mikym!
Zhasni tu lampu.
Stručný návodpro idioty, kteříneznajípravidla:
Po každě správně odpovědi jste o krok blíž ke krychliplně peněz!
Kolik vám přilne k tělu, toliksi odnesete domu!
- Ahoj, táto. - Patříš do týhle rodiny?
Haló! Patříš do týhle rodiny?
Co to čteš za volovinu?
Je to krásné. "Bílá velryba" od Hermana Melvilla.
Cože? Takový svinstvo!
- Je to knížka z knihovny! - Mám toho tvýho čtení plný zuby!
Chovej se jako pravá Pelyňková! Sedni si pořádne a koukej!
Ti nejlepkavějšíz vás si odnesou velký balík!
Jen aťnám to lepí!
- To jsem nebyla já. - To víš, že ne, ty hloupá!
- Je to levnej krám! - Nebyl levnej, byl kradenej!
Rozsvit!
Bylo to kouzlo nebo náhoda?
Člověk využívá jen malou částmozku.
Následujícíudálostipomohly Matyldě objevitjejískrytousílu.
- Chci nejaké auto. Obsloužíte me? - Ano. Vítám vás v mém autobazaru.
- Jindřich Pelynek, majitel firmy. - Agáta Hruzová, ředitelka školy.
Chci výkonné auto, protože vedu výkonný tým.
Má škola se řídí zásadou, že rákoska je nejlepší pedagog.
Máte haranty?
- Kluka a jeden omyl, holku. - Každý harant je omyl!
- Ješteže já jím nikdy nebyla! - Udeláme spolu prima kšeft.
Nic jiného vám neradím.
Dekuju. Hezky si ho užijte!
Hej, ty! Od zítřka jdeš do školy!
Jen klid, pravou výchovu dostaneš stejne doma!
Matylda se už nemohla dočkat, až bude ve škole.
Pokoušela se představitsi, jakě to tam bude.
Vduchu viděla krásně stavení uprostřed květin a stromu.
Inu, staveníto bylo. A kolem děti.
Nevadilojí, jakškola vypadá. Byla šťastná.
Lepšítaková škola než žádná! Nebo snad ne?
Ty... po škole!
Jsi moc malá. Koukej rust! Rychleji!
Hlavu vzhuru! Rovná ramena!
- Promiň. - Pořád lepší než být tam venku.
- To je moje učitelka? - Ne, to je ředitelka.
Tady se radši neschovávejte, nebo vás Hruzová přetáhne bičem!
- Já jsem Matylda. - Levandulka.
- Hortensie. - Copak ona vážne mlátí deti?
Kdyby jen to. Delá i horší veci. Jako včera ve druhé tříde.
Každý týden ve třídách předvádí učitelum, jak zacházet s detmi.
- Julek snedl dve lentilky. - A ona ho přistihla?
Aby ne!
- Jak to s ním dopadlo? - Přežil to, jestli ti jde o tohle.
Kdysi soutežila na olympiáde. Vrh koulí, hod oštepem a kladivo.
A takhle vyvádí pořád?
- Vždy lepší než mučírna. - Mučírna?
Je to úzká díra ve zdi s nerovnou podlahou, vlhká a tmavá.
Ze zdí trčí střepiny a hřebíky.
Zalez, ty hnisavý vřede!
Já tam byla už dvakrát.
- A řekla jsi to vašim? - Ano, ale copak mi mohli uveřit?
Budeš me poslouchat!
Ne. Už je tu!
Á! Čerstvé masíčko!
- Amanda Thrippová. - Ano, slečno Hruzová?
Co to máš? Co ti to visí u uší?
- Myslíte ty myší ocásky? - Copak jsi myš?
- Ne, slečno Hruzová. - Strpím snad na této škole myši?
- Mamince se líbí! - Maminka je husa!
- Zítra budeš ostříhaná, nebo... - Ale...
Ale? Řekla jsi "ale"?
- Hod kladivem. - Nepochybne.
Já ti dám "ale"!
- Dobrý úhel! - Skvelý nápřah!
Myslíš, že přeletí přes plot?
Mazejte do tříd nebo vás zavřu do mučírny!
- Levandulko, jaká je moje učitelka? - Bežte!
Už atjste vevnitř!
Matyldina učitelka, slečna Medová, patřila mezi ty vzácné lidi, -
- kteří uznávají osobnost každého dítete.
- Natrhala jsem je pro vás. - Jsou krásné. Díky, Amando.
Dnes jsme dostali novou žákyni.
Tohle je Matylda Pelyňková. Sedni si vedle Levandulky.
Všichni víte, že první den je težký. Budte proto na Matyldu hodní.
Podejte jí učebnici, prosím! Mužeš se posadit.
Slečna Medová byla báječná učitelka.
Ale její život nebyl tak báječný. Byl obestřen smutným tajemstvím.
Ačkoliv ji to soužilo, nedávala to znát před detmi.
Přišla jsi v pravý čas. Dnes opakujeme probranou látku.
Kdybys náhodou neco umela, přihlas se.
Učili jsme se násobit dvema. Kdo by to chtel předvést?
Zkusme si to společne.
- 2 krát 4 je? - 8.
- 2 krát 6 je? - 12.
- 2 krát 9 je? - 18.
Už brzo budete umet všechno, at už to je 2 krát 7...
- 14. - Nebo 1 krát 79.
4.927.
- Prosím? - Myslím, že je to správne.
1 krát 79 je 4.927.
- Je to tak. - Páni...
- Umíš násobit velká čísla? - Četla jsem knížku o matematice.
- Ráda čteš? - Ano, moc ráda.
- Co ráda čteš? - Četla jsem Darlese Chickense.
Totiž Charlese Dickense. Toho bych mohla číst pořád!
Já taky.
Tak dobrá, otevřete si učebnice, pustíme se do třetí kapitoly.
Hned jsem zpátky.
Zásah! Rovnou do krku!
Dále!
Málem jsem trefila!
Ráda te vidím, Jen.
Přišla sis opet vylít srdíčko?
Jde o novou holčičku v mé tříde, Matyldu Pelyňkovou.
Její otec tvrdí, že je to bradavice.
Puchýř. Zanícený vřed. Podebraný nežid plný hnisu.
- Matylda je milá a velice bystrá. - Bystré díte?
- Umí násobit vysoká čísla. - To umí i kalkulačka.
Asi by mela chodit do starší a pokročilejší třídy.
Nevíš si s tou zmijí rady, tak se jí hledíš zbavit!
- Ne... - Ty líná, zbabelá nešiko!
Vzdálenost ve vrhu koulí závisí na síle, jež do vrhu vložíš.
Když si s tím parchantem nevíš rady, zavřu ji do mučírny!
- Jasné? - Ano, madam.
Vše, co delám, delám jen pro tvé dobro.
A dobro tech odporných zmetku!
- Mami, jsem doma! - Jaký to bylo ve škole?
- Probírám látku ze šesté třídy. - Počkej chvilku.
- Nevidíš, že zrovna telefonuju? - Ptala ses me, jaké to bylo ve škole.
- To díte nebylo jeho. - No, bylo to fakt bezvadné.
- Hodila jednu holku přes plot. - Mela by sis to taky delat voskem.
Mám báječnou učitelku.
Moje řeč.
Direkt do žaludku, pravej hák do ksichtu. Burns je v provazech!
Zachránil ho zvonek.
- Balíky v tuhle hodinu? - Pojd sem.
- Dobrý den! - Nedáváme peníze ani milodary...
Jsem Jennifer Medová, Matyldina učitelka.
Co zas vyvedla? Hej, ty! Mazej do svýho pokoje, a fofrem!
- Tedje to váš problém! - Ale tady nejde o problém!
Tak vypadnete. Koukáme na televizi!
Když vám je televize milejší než Matylda, nemel jste být rodičem.
Vypnete to a vyslechnete me!
Pojdte dál, at to máme z krku. Moje paní bude blahem bez sebe!
- Zavřete dveře. - Kdo je to?
Nejaká kantorka.
- Proč jsi to udelal? - Co chcete?
- Matylda je nesmírne nadané díte. - Jo, jasne. Dej mi pivo.
- Má velký matematický talent. - Chcete taky?
Ne, díky. Zvládá látku určenou pro vysoké školy.
Prej vysoká škola!
S pomocí soukromého učitele by brzy mohla studovat na vysoké škole.
Holka to nikam nedotáhne, když si bude hrát na chytrou.
Kouknete na nás dve. Vy jste zvolila knížky, já zevnejšek!
Mám hezkej dum a manžela. Vy učíte haranty číst a počítat.
Chcete, aby Matylda šla na vysokou?
Já tam nechodil. Neznám nikoho študovanýho.
Banda hipíku a borcu, co prodávají žumpy!
Neohrnujte nos nad vzdeláním!
Kdybyste onemocnel, váš lékař by byl absolventem vysoké školy.
Kdyby vás nekdo zažaloval, váš obhájce by byl jiste vysokoškolák.
Proč by me nekdo žaloval? Kdo vám co nakukal?
Nikdo!
Vidím, že se asi nedohodneme, vidte?
Omlouvám se, že jsem sem tak vtrhla.
Meli bychom ji zažalovat, že nás ruší od televize!
- Proč stojí uprostřed? - Protože je konec.
- Dekuji! - Zítra!
- Kdo vyhrál? - Co já vím! Tys to vypnul!
Celá škola nechťse okamžitě dostavído auly!
Sednout!
- O co jde? - Nemám tušení.
Bruce Bogtrotter.
Mohl by Brucíček přijít sem nahoru?
Bydlí kousek od nás.
Tenhle kluk, Bruce Bogtrotter, je zákeřný, pokoutný zlodej.
- Jsi odporný kriminálník! - O čem to mluvíte?
O čokoládovém dortu.
Vplížil ses do kuchyne jako had a sežral jsi mi zákusek!
Popíráš to?
Přiznej se!
- Nevzpomínám si na určitý dort. - Tenhle byl muj.
- Byl to nejchutnejší dort na svete. - Maminčin je lepší.
Jak si mužeš být tak jist, aniž bys ochutnal další kousek?
Sedni si, Bogu.
Tak, tady to je. Voňavá čokoládička, co?
Ted to snez!
Nemám chut, díky.
Snez to!
Nejez to.
- Přece by mu nedala dort! - Je to určite jed.
- Zdá se, že sis pochutnal! - Ano, madam.
- Dostaneš nášup! - Ne, dekuji.
Ale to bys urazil kuchařku!
Upekla ten dort pouze pro tebe.
Potila krev, jen aby ti dortíček chutnal!
Nehneš se odsud, dokud nesníš celý dort!
- Celej dort. Uvidíme se u obeda. - Díky, kuchařko.
Chtel jsi dort, máš ho mít. Tak ho snez!
Chudák Brucey.
Bude zvracet.
- Nemužu se na to dívat. Bude zvracet? - Určite.
- Bruce je na tom špatne. - Vzdáváš to?
Ty to dokážeš, Brucey!
Jo, ty to dokážeš!
Delej, Bruce!
Ticho!
Přestaňte! Ticho!
Všichni zustanou pet hodin po škole!
Ten, kdo se vzepře, pujde rovnou do mučírny!
Šifra Rje ofiiciálníformulace, žejsme narazili na stopu.
- Kde jsi byla? - Slečna Hruzová nás nechala po škole.
To je lež! Kvuli tobe se nám přede dveřma válely balíky až do večera!
Pořád ti chodí veci z katalogu, jen mne nic!
To jsou náhradní díly. Jde o kšeft!
- Proč ti to neposílají do prodejny? - Tu hlídají poldové.
Poldové hlídají dum.
- Sedí v aute před domem. - Ne! Ti prodávají motorový čluny!
- Moc milí kluci! - Poldové!
Motorový čluny? Copak je tady nekde jezero?
- Nekdo rád jezdí na dovolenou. - A nekdo je zas polda.
To nejsou poldové! Mazej do postele, ty škvore!
FBI hlídala dum a Hruzová řádila ve škole.
Matylda si o to víc vážila vzácných chvil, kdysi mohla hrát.
Žába! Žába! Žába!
- Je to mlok. - Je to chameleón.
"Je to čolek, druh obojživelníka z rodu triturus."
"Nekteří jsou pestře zbarvení a vylučují dráždivé látky."
Zatracený auták!
Pelyňková! Prodali jste mi vrak!
Pujdeš do mučírny! Já te naučím!
Ty i tvuj fotr si myslíte, že si ze me budete střílet!
- Já nejsem jako táta! - Jako bys mu z oka vypadla!
Jablko nepadne daleko od stromu!
- Slečno Medová! - Dnes učí naši třídu Hruzová!
Je tady jako na koni!
Dohlédnete, aby byla voda studená. Přikryjte rybky!
Schovejte umelecké předmety.
Většina skvělých nápadu se rodípo dukladně úvaze.
Ale některě přijdou jako náhlě vnuknutí.
Minule jste se občas zapomneli. Mluvte, až když budete vyvoláni.
- Nesmejte se. Nedýchejte nahlas. - Nedýchejte vubec!
Dobrý den, slečno Hruzová!
Sednout!
Kšá!
Nejde mi do hlavy, proč jsou deti tak nechutní tvorové.
Jsou jako doterný hmyz.
Meli bychom je zprovodit ze sveta.
Dokonalá je jen taková škola, kde nejsou deti.
Souhlasíte, slečno Medová?
Ty! Před tabuli!
Jsi v pořádku?
Příšte si ty kapsy koukej vyprázdnit rychleji!
Tohle muže být vaše nejzajímavejší dílo!
Sednout, ty svíjející se červe!
Vstaň!
- Umíš hláskovat? - Umíme hláskovat "difficulty".
- To tedy neumíš ani náhodou! - Naučili jsme se to básničkou.
To je roztomilé! Jakou básničkou?
Paní D, paní I, paní F, F, I.
Paní C, paní U, paní L, T, Y.
Proč je to o vdaných ženských? Máš je učit hláskovat, a ne rýmovat!
Proč trvá detem tak dlouho, než vyrostou?
Delají to naschvál, jen aby me naštvaly!
Co je tady k smíchu?
Vyklopte to! Ráda si poslechnu dobrý vtip!
To je had!
Kdo z vás me chtel otrávit? Kdo?
Matylda! Já to vedela!
- To není had. To je čolek. - Cos to řekla?
- Je to čolek, slečno Hruzová! - Postav se! To jsi udelala ty!
- Ne, slečno Hruzová. - Mela jsi komplice?
- Já to neudelala! - Chtela jsi mi oplatit mučírnu, co?
- Však já se ti pomstím! - Za co, slečno Hruzová?
- Za toho čolka, ty červe! - Vždyt vám říkám! Já to nebyla!
To je fuk. Já jsem velká, ty malá, já mám pravdu, ty se pleteš.
S tím nehneš, i kdyby ses rozkrájela, ty ničemná lhářko!
Tvuj otec je šejdíř! Jste zkorumpovaná luza, jaké není rovno!
Mýlím se? Já se nikdy nemýlím.
V této tříde, v této škole jsem Buh!
- Ty! - Ani jsem se nehnula!
- To jsi udelala ty! - Sedela přece tak daleko!
Já vás sleduji! Každičkého z vás!
Když zacházíte za roh, když si oblékáte smradlavé kabáty...
Když hopsáte na obed. Nespouštím vás z očí. Ani jednoho.
A zejména tebe!
- Díky, žes to na me neřekla. - Kamarádky na sebe nežalují!
Ta se ale umí vrtet!
Uklidím ten nepořádek. Pak přijdu za vámi.
- Slečno Medová... - Ano, Matyldo?
- To jsem byla já. - Prosím?
- Převrhla jsem tu sklenku. - Nesmíš si to tolik brát, Matyldo!
- Byla to neštastná náhoda. - Udelala jsem to očima. Koukejte!
Je báječné cítit v sobe takovou sílu. Tu má málokdo.
Delej, překlop se!
- Převrhni se! - To nevadí, Matyldo.
- Já to vážne udelala! - Nekdy chce človek neco dokázat...
Ale když to chce předvést, nejde mu to.
- Nebo když neco rozbije... - Tohle je neco jiného!
Já nevím... Možná me ten výkon unavil.
- Nechceš odpoledne přijít ke mne? - Hrozne ráda.
Dobrá.
Upřene se zahledím a cítím v sobe tu sílu.
Mám pocit, že mužu pohnout vším.
- Veříte mi, že? - Hlavne tomu musíš veřit ty.
Z celého srdce.
Tam bydlí slečna Hruzová.
- Proč je tam houpačka? - Kdysi tam bydlela jedna holčička.
Žila štastne a spokojene. Jako dvouleté jí umřela maminka.
Tatínek byl lékař. Potřeboval nekoho, kdo by se o ne staral.
Poprosil matčinu nevlastní sestru, aby se k nim nastehovala.
Ale teta té holčičky byla zlá a chovala se k ní ošklive.
- Hruzová? - Ano.
- Pak té holčičce zemřel tatínek. - Jak zemřel?
- Podle policie spáchal sebevraždu. - Proč by to delal?
To nikdo neví.
Příbeh má štastný konec. Holčička si našla malou chaloupku.
Platila nájem 50 dolaru mesíčne a zasadila tam spoustu kytek.
- Odstehovala se a nalezla svobodu. - To jí přeji.
- Víš, proč jsem ti to vykládala? - Ne.
Tvoje rodina te neuznává. Jednoho dne se to ale zmení.
- Máš chut na čaj a zákusek? - Ano.
- Chaloupka z vašeho příbehu. - Ano.
Ta holčička, to jste vy!
- Pak ovšem... Ne! - Ano.
Moje teta Hruzová...
Když jsem tenkrát odešla, nechala jsem tam všechny své poklady.
- Poklady? - Fotografie mámy a táty.
A krásnou panenku od maminky. Jmenovala se Lízinka.
- Mléko? - Ano, dekuji.
Proč neutečete?
Už me to napadlo, ale nemohu opustit deti.
- Bez nich by mi nezbylo nic. - Jste velice statečná.
- Ne tak jako ty. - Myslela jsem, že dospelí se ničeho nebojí.
Kdepak, dospelí se bojí stejne jako deti.
Kdoví, čeho se bojí slečna Hruzová.
Tamhle je!
- Vrh koulí. Hod kladivem. - Oštepem.
Pryč! Bež pryč!
- Copak se bojí koček? - Jen černých. Je poverčivá.
- Ubohé kote. - Nic se mu nestalo.
- Pojdme si pro vaše poklady. - Ne!
Je pryč! Pojdte!
Matyldo!
Slečno Medová!
Jen jed, ty šmejde z vrakovište! Pohni se, ty zatracený...
Muj dum!
Proboha...
- Tam visel tatínkuv portrét. - Ten umelec mel silný žaludek.
Opravdu silný.
Pojdme odsud... Tatínkova bonboniéra.
Po večeři si vzal bonbón a rozpulil jej.
Mne dal vždy vetší kousek.
Ale teta je počítala, nesmela jsem si vzít ani jeden.
Vzala si bonbón a řekla:
Pro deti až moc dobré!
Vemte si!
Ne. Všimla by si toho.
- Kde je Lízinka? - Nahoře.
Matyldo...
Tohle je muj pokojík.
- To je tatínek. - Jak se jmenoval?
Magnus. Říkala jsem mu král Magnus. On mi říkal Bumbrlíček.
- Neveřím, že si vzal život. - Já taky ne.
Je tohle Lízinka?
Pelyňek!
Vy nanicovatý bazarový šmelináři! Chci jiné auto!
Vím, co znamená "caveat emptor", ale podám na vás žalobu!
Podpálím prodejnu! Vrazím vám tu vaši herku rovnou do zadku!
Rozsekám vás na maderu! Cože...?
Pojd.
- Nemely bychom se schovat? - Bež dolů do kuchyne a uteč.
Já ji odlákám.
Kdo je v mém dome?
Vylez a postav se mi jako chlap!
Hon začíná!
Honem!
Delej, tudy!
Dnes chcípne pár krys!
Propánakrále!
Zkuste, jak mi tluče srdce. Bála jste se jako nikdy, co?
Nemela by se k lidem takhle chovat. Mela by dostat za vyučenou.
Až odejde, pujdeme si pro panenku.
- Cože? - To byl jen žert.
Pojd sem.
Slib mi, že do toho domu už nikdy nevkročíš.
- Slibuji. - Dobrá. Jdeme.
Přišel domu, v ruce dva tácy a začal je rozhazovat do vzduchu.
Plavali jsme v prachách, jak v tom pořadu o lepkavým milionu!
- Líbí se vám ten pořad? - Je vynikající.
Ted má prachy rozstrkaný ve všech bankách a mne nedá ani vindru.
- Matyldo, tohle je Bob a Bill. - Jsou to poldové.
- Kdepak! Prodávají superkluzáky. - Kočičko, mám hlad jako vlk!
- Ahoj, Jindro! - Co jste zač?
Co je to tu za mejdan? Vypadnete!
- Ty se bavíš se surfaři? - Jsou to poldové, táto.
- Máte zájem o spoluvlastnictví? - Vypadnete.
Zavíráš me tady jako do klece!
Občas si musím pokecat s nekým jiným než s harantama!
Chlap má právo přijít domu a mít na stole teplou večeři!
- Tati! Křič na me, jo? - Drž zobák a nech nás na pokoji!
- Zakřič na me ješte jednou! - Naplácám ti na zadek!
Dostaneš výprask, jakej jsi ješte nezažila!
Mý slovo je zákon!
Na dětise nemá křičet. Ale Jindrovo vzteklě řádění-
- poskytlo Matyldě klíč kjejísíle.
Abyji dokonale zvládla, muselaji trěnovat.
Chovejsejako pravá Pelyňková! Jseš blbá nebo co?
Je nějaká divná.
Jseš Pelyňková, takse koukejpodle toho chovat!
To bylajedna z mých oblíbených a hráljsemjipro vás, krásky!
Hudba vám vykouzlí úsměvna tyáři...
- Nepotřebujeme povolení k prohlídce? - Ne. Je v tom po uši.
Tuhle pásku promítneme u soudu. Ta krabice je plná kradených dílu.
Pujčíš mi na chvilku tu kameru?
Umíš s ní zacházet? Umíš přibližovat?
- Nastavit hledáček? - Vím, jak na to.
Tedjsem na řade já.
- A spadne ti na zem. - Nespadne mi.
Vy dva si koledujete o malér.
Ta nezletilá...
- Jak to, že nejsi ve škole? - Doufám, že máte povolení!
Jinak mužete přijít o práci, nebo mužete skončit i ve vezení.
Ve vezení skončí tvuj otec. A víš, kde skončíš ty?
- V sirotčinci. - Mužeme ti vybrat nejaký hezký.
Kde bude spousta jídla... a malé štenice. Co ty na to?
Vaše auto co nevidet přejede stopku.
Pro tátu tím získala trochu času.
Ale Matylda se chystala na něco mnohem většího.
- Hej, náno! Kam jdeš? - Ven.
Dej si mrkev!
Pořádne žvýkej!
Mítsílu nenítak duležitě jako to, jaks nínaložíte.
Matylda měla za lubem něco, co hraničilo s hrdinstyím.
Pojd sem!
Lízinko, pojd sem!
Prosím te, pojd sem!
Nech me na pokoji!
Magnusi!
Slečno Medová! Že neuhodnete, co pro vás mám?
Přinesla jsem vám i tohle. Já taky jeden snedla.
Dnes ve tvé tříde učím já!
Slečnu Medovou to znervóznilo, ale Matylda měla vhlavějasnýplán.
- Zuří jako pominutá! - Jak vám říkal tatínek?
- Kolibříček? - Bumbrlíček.
- Ví, že ta panenka je pryč. - A on jí říkal slečna Hruzová?
- Říkal jí Agáta. - A ona jemu Magnus, že?
Možná bych tu panenku mela vrátit. Ne, to nemužu!
Uklidnete se! Dobře to dopadne, slibuji!
- Slíbila jsi, že už tam nepujdeš. - Já byla jen na střeše garáže.
- Dokázala jsem to svou silou. - Aha. Nech me přemýšlet.
Silou...?
Myslím, že ji mám v malíku. Koukejte.
Už nebudu hodná holčička.
Dovnitř, rychle! Pobežte!
Všichni ke zdi, honem!
Vodu!
A držte čolka!
Zařad se mezi ostatní. Pohyb!
Chci vám uštedřit pořádnou lekci.
Občas se stávají strašné a nevysvetlitelné veci.
Tyto veci jsou zkouškou charakteru.
Ajá charakter mám.
Seřadte se!
Tesne!
Asi si lámete hlavu, o čem to tady povídám.
Do mého domu přišlo nejaké díte.
Nevím jak, kdy ani proč.
- Smím...? - Ne, nesmíš!
Vím jen, že to bylo díte.
Víte, že je protizákonné vejít do cizího domu bez dovolení?
Ano, slečno Hruzová.
Zatáhnout břicho! Narovnat ramena!
Poznává nekdo z vás tohle?
Zahrajeme si takovou hru.
Kdo mel včera ve vlasech rudou stužku -
- a dnes už ji nemá?
Komu patří ten odporný cár?
Osobne dohlédnu, aby ta slabomyslná liliputánka, -
- které patří ta stužka, už v živote nespatřila svetlo sveta!
Já byla včera večer ve vašem dome!
Už jednou jsem ti zlomila ruku. Mužu to udelat zas.
Už mi není sedm, tetičko Hruzová.
Držte zobák!
Zavřu te nekam, kde te nenajde živá duše.
Hele!
Křída!
"Agáto..."
"Tady Magnus."
"Vrat mému Bumbrlíčkovi...
...její dum a její peníze."
"Pak odjed z mesta. Jestli ne, dostanu te."
"Dostanu te, jako jsi ty dostala me."
"To ti slibuji."
Prosím vás, neubližujte mu!
Levandulko!
To je Hruzová!
Koukejte!
Pust se.
- Nevedela jsem, že to dokážu. - Jsi dobrá.
Hruzová zmizela a už ji nikdy nikdo nespatříl.
Jako byse po níslehla země.
Slečna Medová se vrátila do svěho domu a Matyldaji navštěvovala.
Víte, že srdce myši tluče 650-krát za minutu?
- Odkud to víš? - Z knížky.
Tluče tak rychle, že zní, jako by bzučelo.
Hej, ty!
Odjíždíme. Tak padej!
- Ty koláčky se mužou hodit. - Já ji doprovodím!
- Stehujeme se na Guam. - Guam?
- Táta zustal bez práce. - Já s vámi nejedu!
- Jedeme na trvalou dovolenou! - Musíme si pospíšit na letište.
Mne se tady líbí! Prosím vás, at me tady nechají.
- Bež do auta, Melindo! - Matyldo! Chci zustat tady!
Kdo by chtel takovýho usmrkance?
Je báječná a já ji mám ráda.
- Adoptujte me, slečno Medová! - Na tohle nemám čas!
- Mám papíry o adopci. - Cože?
- Kde jsi je vzala? - Oxeroxovala jsem je v knihovne.
No slyšíš to, Jindro?
- Stačí podepsat. - Zas budu jedináček!
Nemyslí mi to, ruší me ty sirény!
Co myslíš, kočičko?
Jseš moje jediná dcera. Nikdy jsem ti za mák nerozumela.
Kdo má pero?
- Tu máš. - Díky.
Byla to patrně prvnídobrá věc, jakou kdypro Matyldu udělali.
A tady.
Pojd sem. Otoč se.
- Nebudeme muset neco platit? - Ne. Máme vše, co potřebujeme.
Tak jedem.
Jindřich a Zina odjeli. A vše špatně -
- se rázem obrátilo v dobrě.
Slečna Medová se stala ředitelkouškoly.
A Matylda udiveně zjišťovala, že životmuže býtzábava.
Byla odhodlána vychutnávatho plnými doušky.
Byla to koneckoncu nesmímě bystrá holčička.
Matylda a slečna Medová získaly, po čem vždycky toužily.
Milujícírodinu.
A Matylda už nikdy nemusela použítsvě síly.
Totiž... až na výjimky.
"Říkejte mi lšmael."
"Je to už dávno, nezáleží na tom, kdy přesne..."